Jag mötte Lassie. Och några andra.
Innan jag börjar tänkte jag bara säga att jag inte har träffat Lassie. Det är bara ett uttryck.
Dagens blogg innehåller bland annat:
En kändis
Vänner jag sprungit på på stan
The Cursed GameCube
Anyway...
I måndags var jag i stan för att fixa med GameCube-kontrollerna, antar jag. Jag tar det senare.
Jag blev hungrig och tänkte att jag skulle ta mig till Nikolina's bar i Majorna. Där har de nämnligen goda hamburgare och jag har liksom hittat på en egen specialburgare som jag beställer när jag kommer dit. Vilket i och för sig är väldigt sällan.
Det är en hamburgare med bara bröd, kött och ost, men så ka det vara lite kyckling från salladsdisken också. Den kycklingen är kryddad väldigt gott också. En underbart god burgare!
Anyway...
Jag tog spårvagnen från Brunnsparken för att åka till Majorna. När jag åkte förbi Elite Hotell, strax innan Domkyrkan, stod där två turistbussar och en härrans massa folk med kameror. När jag tittade igen såg jag att "turistbussarna" hade tonade rutor som man inte kunde se in genom och alla människor stod utanför hotellets ingång. De hade kamerorna i högsta hugg, och även mobiler som var redo att fotografera.
Vid ingången stod också några poliser.
Jag tänkte att här var det något på gång, så jag klev av spårvagnen och anslöt mig till folkmassan.
Jag hade ingen aning om vem, men någon eller några "kändisar" bode antagligen på hotellet. Jag gissade på David Beckham eller Justin Timberlake. Eller Dr. Bombay.
Jag tjuvlyssnade lite på vad folk sa och försökte lista ut vem det kunde vara som alla väntade på. "Kommer han inte snart?" var väl den vanligaste kommentaren.
Nån tjej sa att hon kände igen en av hans livvakter.
Sen var det en liten kille som fick sitta på sin systers axlar. Han frågade en massa grejer, och det gjorde att jag fick en del ledtrådar. "Kommer han inte snart?" så klart, men också "Hur gammal är han?" och liknande frågor.
Till sist frågade han "Varför står vi här?".
"Jag trodde du ville se honom" svarade systern. "Mig kvittar det egentligen. Jag har sett honom förut" och så kallade hon honom något i stil med "det dryga aset".
Efter ett bra tag började folk liksom röra lite på sig och det blev en lite hetsk stämning. Nu kom han!
Den svarta bussen körde fram två meter för att vara i linje med entrédörren och så plötsligt gick livvakterna fram till dörren och mellan dom skymtade jag Justin Timberlake. Han gick väl tre meter från dörren, rakt in i bussen och sen syntes han inte mer. Jag fick en bild på honom, men där ser man bara bakhuvudet sticka ut ur bussens dörr.
Sen fortsatte jag med spårvagn bort till Majorna. Jag tänkte titta in på Bang på Bangatan, men det var semesterstängt. Bang är en liten klädbutik som bland annat ägs av Åsa, tekniker på Angerds teater.
På vägen från Bang mot Nikolinas träffade jag Li, en tjej som gick i årskursen under min på Angeredsgymnasiet. Hon är snäll. vi pratade lite och sen gick jag vidare.
Jag ringde hem till Broder Daniel också, men han var inte hemma. Hans sambo Jessica var dock hemma, så jag frågade om hon ville leka med mig istället. Hon gick bara runt i lägenheten och hade tråkigt, så det ville hon gärna.
Hon väntar på att bebisen i magen ska komma ut nån gång. Hon bara väntar och väntar och har spelat alla TV-spel flera gånger om.
Jag satte mig på Nikolinas uteservering och började äta på min hamburgare. Efter en stund kom Jessica vaggande och satte sig vid mitt bord. Vi satt där i säkert en timma och pratade och hade riktigt trevligt.
Sen gick vi och köpte jordgubbar och sen åkte vi åt olika håll.
På tisdagen åkte Pablo, Arash och jag till Charbels affär och hälsade på och åt glass. Det regnade som fasen, men bara utomhus.
Senare hörde Stefán av sig och så möttes vi på Hemköp för att köpa chips. Där träffade vi Veronica också, en gammal klasskamrat till Stefán. Henne träffade jag på Stefáns student också för några veckor sedan.
Hon tipsade oss också om att man kunde hyra film på Hemköp, men Stefán hade med sig en del filmer. Eftersom det bara kostade tio kronor(!) att hyra film på Hemköp kikade vi ändå vad de hade och så hittade vi Thank You For Smoking och den ville vi båda se, så vi hyrde den.
Sen gick vi hem till mig och spelade lite TV-spel och så såg vi filmen, så klart. Bra grejer, bra grejer.
En film jag rekommenderar.
På torsdagen skulle jag in till stan igen. Det var GameCube-kontrollerna som krånglade igen. Jag tar det sen.
På bussen till stan träffade jag Nina. Henne har jag inte träffat på ett bra tag. Senast var det bara som hastigast efter en av föreställningarna av En måste ju leva som hon var och tittade på.
I stan gick jag till på Bang, för de hade öppnat igen. På vägen dit sprang jag på José som jag träffade på UKM i Lidköping. Han hade hand om mig och de andra i jurygruppen där, och så sitter han i Angereds Teaters styrelse.
Iallafall skulle jag gå in i affären och i fönstret såg jag Åsa. Jag klev in i butiken, och där stod Lisa Gröön också! Hon var min handledare när jag praktiserade på Angereds Teater. En väldigt bra handledare, faktiskt.
Det var oväntat att träffa henne där, så vi två bara stod med gapande munnar och pekade på varandra och skrattade.
Iallafall köpte jag en fin T-shirt inne på Bang. En helt unik T-shirt som bara finns i ett enda exemplar. Oh yeah!
På bussen hem träffade jag Helena, som jag inte heller träffat på länge. Vi gick i samma klass i förskolan och har gått i samma klass och i pararellklasser från förskolan till nian. Nuförtiden syns vi bara på bussen, men det är trevligt.
På väg hem från bussen såg jag en tjej som försökte cykla enhjuling. När jag kom närmre såg jag att det var Annica, en tjejkompis som gick i min pararellklass i högstadiet. Vi stod ock snackade ett bra tag om allt möjligt, och sen satte vi oss på en bänk lite längre bort, för det började blåsa. Sen gick vi till Triumfglass och åt god glass och sen bestämde vi att vi skulle se Carl Einar Häckner på Liseberg, så det blir nog imorgon.
I fredags (igår) var jag inne i stan igen för att fixa med GameCube-kontroller. Jag tar det sen.
På väg till Kapten Krok på Backaplan sprang jag på Li igen. Henne träffade jag ju i måndags. Hon började tro att jag förföljde henne. Jag fick iallafall följa med henne till Överskottsbolaget för att hitta bra stövlar, men hon hittade bara en, och hon har två fötter.
På busen hem träffade jag Helena igen.
Tänka sig.
På kvällen kom Charbel, Christian och pablo hit och så spelade vi GameCube. Vi spelade ett tag och när klockan var halv tolv eller nått gick vi iväg till Statoil för att köpa något gott. Vi började med att köpa var sin korv med bröd, men sen skulle de stänga och vi beslutade oss för att inte köpa några chips eller nånting. På vägen hem började det regna.
När vi kom hem till mig fortsatte vi spelet och så visade jag Pablo köket. Vi spelade och Pablo kokade pasta. Sen kom han ner med spaghetti och ketchup till oss och så spelade vi tills klockan var tre på natten. Vi spelade Mario Party 6 och det är uppbyggt ungefär som ett brädspel. Vi valde trettio ronder och det tog ett väldans tag. Men det var kul. Christian vann.
Under natten har min dator stått på och jag har laddat ner en sju helsikes massa avsnitt av TV-serien Scrubs. Bra grejer, bra grejer.
Nu ska jag sammanfatta grejen med The Cursed GameCube.
Jag köpte ett GameCube av min brorsa. Jag fick inga kontroller med i köpet, men det var vi överens om.
Jag köpte fyra begagnade originalkontroller på TV-spelskompaniet.
Efter några dagars spelande med en av kontrollerna kom jag på att jag borde pröva alla kontroller. Det visade sig då att två av de fyra kontrollerna var trasiga. Jag gick då tillbaka till butiken för att byta dem, men de hade bara en kvar, så jag fick en ny kontroll och ett tillgodokvitto.
Nu hade jag bara tre kontroller och jag hade köpt spelet Mario Party 6. Ett spel som är utmärkt för fyra spelare. Jag bjöd iallafall över mina kompisar för att spela lite. Först kom Pablo. När vi skulle börja spela fungerade inte min GameGube. Mycket märkligt. Jag grejade och drog ut sladdar och meckade tills jag upptäckte att mitt GameCube stängde av sig själv så fort jag satte in den nya kontrollen. Gött. Vi spelade inte Mario Party den kvällen.
Jag ringde till affären dagen därpå och han i luren lät oroad och besvärad. Självklart kunde jag få pengarna tillbaka, sa han. Jag åkte in till stan igen och lämnade in tillgodokvittot och den trasiga kontrollen och fick pengarna tillbaka. Nu hade jag två kontroller och lite pengar.
Jag kikade lite på nätet och insåg att affären Kapten Krok kanske hade några kontroller. De svarade aldrig i telefon och inte på mail heller. Jag chansade och åkte in till stan iallafall. De hade öppet, men det visade sig att öppettiderna på hemsidan inte alls stämde.
De hade iallafall GameCube-kontroller. En begagnad original, men den var ganska dyr, och så hade helt nya, billiga kontroller. De var visserligen inte i original, men de såg nästan precis ut som originalkontrollerna, så jag köpte två stycken. Jag gillar inte att köpa kopior, men de verkade bra.
Väl hemma testade jag dem och då visade det sig att Z-knappen inte fungerade på en av dem. Suck!
Z-knappen används nog minst av alla knappar, men den ska ju fungera. Den kvällen spelade vi iallafall GameCube, och den som fick den "trasiga" kontrollen märkte ingenting av det.
Jag får åka in och byta den iallafall. Men inte idag. Suck.
Det kanske inte är meningen att jag ska ha GameCube?
När jag träffade Andreas Narfström på riktigt
Sedan senaste blogginlägget har det väl hänt en del.
Jag har inte bloggat i Lögnbloggen sedan annandag jul. Det beror nog på att det händer en massa konstiga och roliga saker i mitt liv, så det känns onödigt att ljuga ihop något.
Samma dag som jag bloggade senast hittade jag sajten kulovajude.se. Det tyckte jag var kul. På något konstigt sätt.
För ca två veckor sedan skrev jag i min bilddagbok om att alla i min familj får en massa post hela tiden, men det är aldrig något till mig. Under den texten skrev jag min adress (men jag har tagit bort den nu). Min plan var att några som kikade i min bilddagbok skulle skriva något sköj.
Riktigt så blev det inte, men nära på. Jag fick iallafall ett kuvert från Julia. men i det kuvertet låg arton små lappar och en servett. På lapparna stod olika saker. Nån konstig dikt, en lista på svåra ord, en lista med svenska ord översatta till engelska och franska, två små teckningar, m.m. Det var väldans roligt och lyckat.
För att försöka bräcka henne, vilket dock kändes lite omöjligt, tänkte jag också skriva nått, men i brist på inspiration hittade jag en gammal saga som jag skrev för fyra år sedan och en lång dikt som jag skrev för ungefär lika längesedan. Sedan hämtade jag ett kuvert, men tänkte att det ändå blir för tråkigt, så jag slängde ner en Lisebergsbiljett (som gällde 2004), en bit tandtråd, några klistermärken, m.m.
Torsdagen förra veckan var väldans tråkig till en början. Inget hände. Jag satt mest och spelade TV-spel. Men så ringde min telefon. Då var det Andreas Narfström som hade kommit till Lerum. Jag skrev om honom i bloggen för nästan ett år sedan. Då var han i Tyskland eller nått. Han skulle cykla från Stockholm till Sydafrika, men i Österrike (tror jag det var) blev hans cykel stulen och allt började krångla, så han åkte hem igen. Nu har han börjat på nytt. Han började från Dalarna den här gången, och har stannat hos en del bekanta och även några främlingar.
Jag har sagt att han kunde sova över här om han ville, och i torsdags närmade han sig alltså Sävedalen.
Jag bad honom ringa när han kom till köpcentret Allum, och när han höll på att närma sig gav jag mig av på min cykel och mötte honom på cykelbanan, precis utanför Allum.
Det händer mig inte alls ofta, men det är en konstig känsla att träffa någon man bara talat i telefon med innan, eller chattat med. Man kanske har sett nån enstaka bild på personen nån gång, och så står personen där i verkligheten. Det känns konstigt på något sätt.
Andreas var iallafall nyrakad. På senaste bilden jag såg i hans blogg var han skäggig. Vi hälsade, pratade en liten stund och så cyklade vi hem till mig. På vägen stannade jag till vid en raksträcka och frågade om jag fick pröva hans cykel lite. Han testade min och tyckte det var väldigt lätt att cykla på den.
Det kan man inte säga om hans cykel. Det var ju en ganska vanlig cykel, men det var tung packning både fram och bak, plus att det var en kärra baktill. Det var säkert 70 kilo packning och det kändes som att jag skulle dra en oljetanker. Så fort jag råkade vrida styret en aning fel åkte all vikt åt ena hållet, och jag kände flera gånger att jag höll på att ramla.
Det gjorde jag inte, men efter kanske tio meter ville jag byta tillbaka. Det gick Andreas, som tur var, med på.
Vi kom hem till mig, låste in cykeln i garaget och bar upp en del grejer till huset. Andreas hälsade på mina föräldrar och sen fick han duscha och äta. Jag hjälpte honom "installera sig" i TV-rummet och gav honom den topphemliga koden till vårt trådlösa nätverk. Sen snackade vi lite om allt möjligt, och så tog han ett kort på mig till bloggen.
![Det där är jag](http://www.narfstrom.se/images/2007-06-20/14.jpg)
Så här snygg blev jag på bild. Foto: Andreas Narfström
Sen blev klockan tre på natten, vi sade godnatt och jag gick upp till mitt rum.
Näst dag vaknade han upp utvilad. Tror jag. Vi åt frukost och pratade ett tag. Tyvärr var jag tvungen att ge mig av ganska snabbt. Det var midsommarafton och jag var bjuden hem till Sara. Jag skulle ta bussen vid tolv, och halv ett skulle Sara hämta mig vid Angeredsbron.
Mamma och pappa sa att det var okej att Andreas stannade ett tag, även om jag stack.
Jag gav mig av och hade en rätt rolig midsommar. Andreas stannade ett tag hemma hos oss.
I hans blogg skriver han:
Det blev så småningom midsommar. Midsommar firades hemma hos Albin med familj i Göteborg. Hos familjen Olsson blev det minsann en del sill, färskpotatis och Herrljunga Cider. Oslagbart! Tusen tack!
Min äldre bror, Daniel, var på besök också, tillsammans med sin sambo Jessica. Daniel har rest en hel del i sina dar, och jag har tänkt att det vore bra om Daniel och Andreas träffades, och de gjorde de alltså. Jag har inte hunnit fråga dem om mötet, men om jag förstått det hela rätt kunde Daniel ge några bra tips.
Själv firade jag alltså midsommar hemma hos Sara. Det var rätt mycket folk. Det regnade en hel del, men Sara hade ett nio meter långt partytält som vi alla fick plats i. Det var trevligt. På natten sov jag över hos Sara. jag låg i en gästsäng i vardagsrummet och en av gästerna, som också sov över, hade med sina två hundar som slickade mig i ansiktet innan jag skulle sova.
Dagen därpå kom jag hem och träffade syrran och hennes söner. Sedan åkte de till Liseberg. Jag duschade och bytte kläder och sen åkte mor, far och jag också till Liseberg. Det var skoj och Leon ville åka en hel del saker. Helst tillsammans med mig. Och Tor... Han är alltid glad. När han åkte runt i Drakbåtarna så stod vi och tittade och vinkade åt honom. Så fort han fick se oss log han brett och skrattade. Det var även andra föräldrar som tittade på Tor och tyckte han var hur söt som helst.
![image96](https://cdn1.cdnme.se/cdn/8-2/16961/images/2007/tewr_1182875492_3514883.jpg)
Tor på Liseberg.
För övrigt har jag jobbat med att få kontakt med alla funktionärer till Arvikafestivalen. Nu har vi fått svar från tjugoen funktionärer som kan jobba på "min" avdelning. Det räcker så, säger Agnes. Alltså är så gott som allt klart. Nästan.
Maurits vet inte ännu om han får ledigt från sitt jobb...
Jaja. Det löser sig, sa Timbuktu när han sket i poolen.
Over and out!
Sammanfattning av veckan
Senast jag skrev var det onsdag. Jag skulle till Arvika för andra gången på mindre än en vecka. Och så var det nationaldagen.
Jag bloggade lite och lade upp lite bilder i bilddagboken. Efter ett tag upptäckte jag att klockan blivit mycket, så jag fick skynda mig med påklädning och så fick jag gå till bussen utan att ha ätit frukost.
Bussen var inte så farligt sen och jag kom till Centralstationen i ganska bra tid. Annat var det ju när jag skulle till Skara och bussen var så sen att jag missade tåget.
På Centralstationen tänkte jag köpa en Larsson-tidning, eftersom jag alltid köper en Larsson när jag ska åka tåg. Efter lite letande hittade jag en, men den hade jag ju redan läst när jag åkte hem från Arvika tre dagar tidigare. Jag var dock i stort behov av frukost, så jag köpte tre kexchoklad och en Fanta. Jag hade ju lite bråttom till tåget.
Pressbyrån, som till stora delar ägs av Satan (tror jag), tog 15 spänn för en kexchoklad. Oförskämt. Ibland kan man få tre för 15 i vissa butiker men Pressbyrån tar ut överpris på det mesta. De asen.
När jag väl kom till kassorna var den ena stängd och i den andra var det en dam framför mig. Hon jobbade dessutom i butiken men skulle nog sluta för dagen. Hon var ganska seg och småpratade lite med kassörskan. Och så låste sig datorn/kassaapparaten.
Typiskt.
Jag fick vänta på att de öppnade den andra kassan istället, och sen sa kassörskan fel när jag skulle betala. Hon sa nån fin siffra som fick mig att tro att jag kunde betala med jämna pengar. När jag stolt sträckte fram pengarna sa hon "Oj! Sa jag det? 56 menade jag ju." 56 spänn för tre kexchoklad och 50cl läsk!
Min tes om att Pressbyrån ägs av Satan verkar stämma.
Jag har dessutom en tes om att "kassaapparat" är det enda ord med tre "dubbelbokstäver" i rad, varav ett av paren dessutom är vokaler.
Det där var lite konstigt formulerat, och dessutom oviktigt. Den första tesen känns dock mer trolig än den andra.
Jag betalade iallafall min dyra frukost och sprang iväg mot tåget. Jag hade redan hunnit hämta ut biljetten men Pressbyrån spräckte min tidsplan. När jag kom till tåget hade dörrarna stängts, men jag hann öppna en dörr och kliva på precis innan tåget började rulla iväg.
Sen åt jag min frukost på tåget. Jag tittade på biljetten och insåg att det skulle bli en lång resa. Men den skulle bli längre ändå. (Vilken cliffhanger!)
Strax innan Kil (där jag skulle byta tåg) kom ett meddelande i högtalarna. Tåget från Kil till Arvika var försenat, och för att slippa vänta onödigt länge i Kil kunde man åka med tåget (som jag redan satt på) till Karlstad och hoppa på tåget till Arvika där.
Det kändes lite "risky", men när konduktören promenerade förbi mig frågade jag om det var riskfritt, och det sa hon att det var.
(Här hade jag skrivit massor av saker om vad som hände sen, ända fram till fredagsmorgonen, men det försvann när jag skulle ladda upp en bild, så jag får skriva om alltihopa igen. Wohooo!)
Väl i Karlstad upptäckte jag att det inte alls gick några tåg till Arvika. Jag gick tillbaka till tåget jag kommit med och frågade konduktören, men hon visste ingenting.
Jag fick ta ett annat tåg tillbaka till Kil och där var det ganska öde på stationen.
Mellan spåren finns en liten grön barrack som inte ser så inbjudande ut. Jag smög in ändå och där satt en man framför några datorskärmar i mörkret. Han jobbade för Banverket. Han sa att tåget till Arvika hade varit i tid, men att tåget till Stockholm hade varit försenat. Antagligen hade någon på mitt tåg missförstått det hela.
Jag fick vänta i nån timme på nästa tåg och ringa pappa, som väntade på tågstationen i Arvika.
Drygt en timme för sent kom jag fram till Arvika där pappa väntade och skjutsade mig till sommarstugan. Den var röd. Sist jag var där var den brun.
Syrran var där. Och hennes barn. Men de sov.
De hade försökt hålla barnen vakna så att de skulle få träffa mig, men till slut somnade de ändå. Leon hade pratat hela dagen om att "Appin" skulle komma. Han hade tillochmed pratat om "Appin Oshon" (Albin Olsson. That's me).
Men lille Leon fick inte träffa Albin den dagen, på grund av en konduktör. Eller nått. En mycket tragisk historia.
Nästa morgon var det torsdag. Jag steg upp och klev ut ur stugan för att andas in den härliga skogsluften. När jag stod utanför den andra stugan öppnades dörren och där stod syster Lisa med Tor i famnen, och bredvid stod Leon.
Den dagen solade jag en del, badade en del och kastade lite sten. Jag satt väl mest och tittade på när Leon kastade sten i vattnet. Det var tydligen väldigt kul.
När vi inte kastade sten tittade han på mig, lade huvudet på sned och frågade "Appin katta ten mig?" (Vill Albin kasta sten med mig?).
När vi satt på var sin sten vid stranden konstaterade han också att "Appin massa hår benen!"
Lisa, Leon och jag åkte också in en sväng till Arvika för att handla. Vi parkerade bredvid en bil med en tårta på taket. Nån tant hade glömt sin tårta ovanpå biltaket.
Lisa och Leon gick i affärer, men jag tog en sväng till Ritz för att leta efter min mobilladdare som jag nog hade glömt där när jag var i Arvika tre dagar tidigare. Utanför Ritz stod två killar som jag träffade på festen. De oljade staket eller nått och sa att det bara var att gå in och leta. Jag hittade ingen laddare och tänkte leta i lägenheten där jag hade sovit innan laddaren försvann. Killarna utanför Ritz visste inte var de som bode i lägenheten höll hus, men att de aldrig låser dörren och så fick jag portkoden.
Jag smög in i lägenheten och letade lite. Till slut hittade jag min laddare fint ihoprullad på ett bord i köket.
Sen gick jag till Lindex där Lisa stod i kö till kassan och Leon låg på golvet och lekte.
Vi åkte tillbaka till sommarstugan och jag spenderade resten av dagen med lite sol, lite lek och så tittade jag på NRK2 där de visade Pokerfjes, Norges version av Pokerfejs.
Dagen därpå vaknade jag av en liten stämma som ropade "Appin? Appin?" utanför ytterdörren till stugan. Det var Leon som ville leka.
![image95](https://cdn3.cdnme.se/cdn/8-2/16961/images/2007/23880_1181414122_1181993685_3514881.jpg)
Leon väntade på att jag skulle vakna så att vi kunde leka.
Det blev lite lek, men sen var det dags att åka hem. Mamma och pappa skulle stanna en dag till men Lisa, barnen och jag åkte hemåt. Barnen höll sig ganska lugna och det var lätt att få dem glada när de skrek. Vi gjorde ett stopp på McDonalds i Trollhättan bara och där fick barnen äta lite och Leon fick leka i lekrumet. På vägen ringde min telefon och det var Thomas från GAS-klubben. De har ju fått nys om GAS-wikin och ska skriva om den i medlemstidningen och ville därför intervjua mig så på vi genomförde en telefonintervju. Mycket trevligt.
Jag blev avsläppt i Alingsås och därifrån tog jag tåget till Göteborg. Jag kunde klivit av tåget på Partille station men jag gjorde lite felberäkningar av var stationen låg i förhållande till Allum så jag fick för mig att det var bättre att gå av i Göteborg. Strax innan Göteborg sade pratade lokföraren (eller någon) i högtalarna och meddelade att vi snart var framme i Göteborg.
Han sa sedan något i stil med att en bra grej är att gå raka vägen och köpa ett 100-kort när man klivit av tåget, för då har man låst de pengarna till en tågresa. "Det är nämnligen väldigt svårt att betala en drink med sitt busskort" och hans poäng var då att man skulle köpa ett busskort så att man kunde ta sig hem senare på fredagskvällen även om man "sålt skallen".
När jag kom hem hade jag fått mail från Thomas. Han hade skickat över intervjun så att jag kunde läsa igenom den och ändra om något kändes fel. Väldigt snällt.
Sen blev det en lugn lördag hemma, och på söndagen åkte jag med mor och far till stan för att köpa skor åt mor. Själv hittade jag ett skoj TV-spel för 229 spänn! Väldans billigt. Begagnat, dock. Det var spelet EyeToy Play 2 till Play Station 2. I det väldigt billiga priset ingick dessutom en kamera. Spelet fungerar som så att man kopplar in en kamera till TV-spelet och så kan man se sig själv på TV:n, och så kan man spela lite småspel där man står framför TV:n och hoppar eller svingar för att slå till en baseball eller hackar gurka i kockspelet eller hoppar upp och ner för att fånga vita bubblor och ducka för röda bubblor. Det låter lite fånigt, men det är väldigt skoj.
Till EyeToy finns flera spel där man rör på sig. Något företag har dessutom utvecklat ett spel där man utför en form av aerobics samtidigt som man spelar.
Efter våra inköp åkte vi till Landvetters flygplats. Där släppte vi av mamma och sade hejdå. Det var ganska tidigt, och vi hade inte hunnit äta frukost så vi gick in på Landvetter och sa "Hej igen" till mamma och sen hejdå igen och så köpte vi frukost på ett fik inne på flygplatsen.
Sen kom vi hem och jag brände ut några kopior av pjäsen Sårskorpor som jag ju redigerat klart.
När jag inte sprang och satte in nya DVD-skivor i brännaren hoppade jag framför TV:n till EyeToy-spelet.
På måndagen gick jag runt i olika affärer för att hitta billiga handkontroller till GameCube. Till sist hittade jag några på TV-spelskompaniet. Begagnade kontroller för 150 spänn styck. Jag skulle ha fyra, och han i affären gav mig dem för 500 spänn.
Nu kanske du undrar varför jag köper fyra handkontroller. Jag har ju inget GameCube! Då ska du komma ihåg att det var jag som köpte två(!) exemplar av Nintendo 64-spelet Super Smash Bros, och jag har aldrig ägt ett Nintendo 64. Men jag ska förklara snart...
Efter mitt inköp träffade jag Maurits och vi stack hem till honom. På vägen träffade jag Lisette som stod och försökte få folk att skänka pengar till Rädda Barnen. Det var hennes första dag på jobbet.
Sen kom vi hem till Maurits för att anställa funktionärer till Arvikafestivalen. Han och jag är nyckelfunktionärer i entrén och ska alltså bossa över sisådär tjugofem funktionärer och göra scheman till dem och så.
Maurits blandade till en underbart god chokladmilkshake och så satte vi igång. Vi gick in i festivalens databas och där fanns det sisådär 400 intresseanmälningar kvar. Vi gick igenom några stycken och valde ut folk som verkade duktiga. Vi slutade vid trettio personer. Sen mailade vi ut information till dem och så får vi se hur många som svarar och kan jobba.
På kvällen var jag hemma hos Chrill och spelade EyeToy. VI var fyra personer och det var väldans skoj. Dock ville Chrill att vi tog lite pauser ibland eftersom det började lukta illa. Det var varmt och vi rörde oss så mycket.
På tisdagen stack jag in till stan för att hälsa på min äldre bror. Innan jag gick till bussen kollade jag brevlådan och där låg en ny T-shirt.
En svart med texten "Pirates of the Internets - at intellectual property's end". Den har jag köpt på Internet. Anledningen till att det står "the Internets" och inte "the Internet" sägs komma från ett tal med George W. Bush där han säger Internets. Han är inte så bra på ord.
Jag stack iallafall hem till broder Daniel för att köpa hans GameCube. Han hade tänkt sälja det till nån butik, men han skulle kanske få en hundring för det bara och så skulle affären sälja det för kanske minst tre hundra Då ringde han mig istället. Jag skulle få det för dryga hundringen, så jag nappade. Jag och polarna brukar spela Nintendo 64 eftersom det till den finns många spel för fyra spelare. Nintendo GameCube är en nyare konsoll som också har många, många spel för fyra spelare.
Tyvärr ville brorsan behålla sin kontroll, sina spel och sitt minneskort för att använda till sitt Nintendo Wii. Men jag fick ju det så billigt, och så fick jag ju fyra kontroller för 500 spänn.
När jag köpte brorsans GameCube fick jag hans gamla Sony Ericsson P800 på köpet. Den är lite fräck. Men lite gammal och funkar halvbra.
Efter besöket hos Daniel köpte jag en Paradisask som jag sedan slog in i BR-leksakerpapper. Den skulle jag ge till Stefán eftersom han tog studenten denna dag. Jag åkte hem, lämnade spelet och sen träffade jag Lisette och så promenerade vi hem till Stefán för att äta gratis mat.
Det var väldigt trevligt hos Stefán. Trevliga männsikor. Dels var en del av hans släktingar från Island där, och så några av hans gamla klasskamrater från högstadiet. Dem känner jag med, men några av dem har jag inte träffat på många år. Sen var det god mat. Både svensk och isländsk. Och sen hölls det tal. På svenska. Många fina saker sades om Stefán, och allt stämde väldigt bra. Stefán är snäll.
Sen öppnade han paketen. Jag och Lisette hade köpt samma sak. Och slagit in dem likadant. Pinsamt.
Sen blev det onsdag och jag åkte till stan för att träffa min frisörkusin. Hon blonderade mitt hår och efter att hon tvättat ur det såg jag ut som Joe Labero. Urs.
Sen klippte hon håret och det blev fint. Det är det man har frisörkusiner till.
Sen köpte jag dyr, fin choklad på Systrarna Kanold. Jag skulle ge bort den till Lisa Gröön dagen därpå. Dessutom köpte jag en glass där också. De doppade rånet i choklad, spruttade i mjukglass och sedan hällde de choklad över mjukglassen. Mycket gott.
Sen promenerade jag mot bussen hem. På vägen träffade jag Lisette igen. Hennes andra dag på jobbet.
Väl hemma ringde någon från BikBok och sa att hon hade hittat mitt namn på Arbetsförmedlingens hemsida. Jag skulle få komma på intervju och provjobba på tisdagen. Jag funderade lite på vad BikBok gör, och jag tänkte att det var en klädaffär mer vet jag inte. Det var säkrast att inte fråga.
När jag skrivit upp tiden på en Post-it-lapp kikade jag på BikBoks hemsida och insåg att det var en klädaffär för tjejer. Men jaja. Det kan nog bli spännande. Jag har svårt att se mig som försäljare, men jag tror det kan gå bra.
Sen blev det, naturligt nog, torsdag och då ringde de från BikBok igen. De hade hittat en kille som passade så jag skulle inte alls komma och provjobba längre. Tack.
På eftermiddagen var det tårta och någon form av avslutning på Angereds Teater. Jag var bjuden. Jag gav den dyra, fina chokladen till Lisa Gröön och tackade så mycket för allt.
På fredagen var det fest på Angereds Teater igen. Den här gången var det knytkalas och grillning. Det var nog mest för att personalen på Backa Teater (som har repat i Angereds Teaters lokaler) ville ha nån form av avslutning.
Jag åkte dit, och på spårvagnen träffade jag söta Camilla som jag inte sett på jättelänge.
Sen köpte jag en flintastek och 1,5 liter cola och gick till teatern.
Grillen placerades ute på taket till Andra Stället och folk grillade allt möjligt. Jag slängde på min gigantiska flintastek och insåg att det var ganska mycket. Jag bjöd dock teknikerMartin på en del men jag åt upp det mesta själv. Över ett halvt kilo, skulle jag tippa på. Och jag tror fasen jag drack upp all cola själv.
Det var en ganska trevlig tillställning men de första timmarna höll sig Backas personal för sig själva och vi från Angereds teater satt i ett litet hörn och försökte vara med, men när Backafolket fått i sig lite alkohol fick vi vara med lite mer och några tog fram dragspel och gitarr och det blev riktigt trevligt.
Idag är det lördag och Tor har varit här. Syrrans minsting. Syrran har varit i stan och handlat tillsammans med Jimmy och Leon. Jag och pappa har passat Tor. Men pappa har väl passat mest. Jag har haft fullt upp med att maila och svara på mail om Arvikafestivalen.
Det är många som vill jobba, och biljettförsäljningen går som smort.
Samtidigt läser jag i tidningen att det inte verkar gå så bra för Hultsfredsfestivalen. Uppskattningsvis har de 10.000 osålda biljetter.
Det var det.
Over and out!
Nationaldagen
De senaste tre inläggen har varit brutalt långa.
Sorry.
Idag är det Sveriges nationaldag. Jag bryr mig inte, för vi har liksom inget att fira. Eller, alltså vi har ju ett fin land och så, men vi vet inte vad vi firar på nationaldagen. I Norge blir det ett jäkla hoolabaloo den 17 maj. Och i USA, ja där är de ju galna...
Det verkar som att man försöker göra en större grej av nationaldagen och att nu ska vi minsann fira, men ingen vet vad vi firar!
En kul grej är dock att det börjar bli en tradition att på nationaldagen välkomna nya medborgare. Det tycker jag verkar kul, fint och snällt.
Idag ska jag till Arvika. Igen!
Ja, jag är knäpp. Jag kom ju hem därifrån i söndags. Men det är inte så kul att vara hemma nu. Det ser ut som fasen i nästan varenda rum. Jag sitter i mitt rum. Min fristad. Igår satt jag dessutom i TV-rummet ett tag. Men köket är en katastrof.
Igår "hängde" jag med Stefán. Vi hade planerat det redan i förrgår, och vi hade dessutom planerat att dega och äta pizza till frukost. Jag undviker att vara i vårt kök under rådande omständigheter.
Jag och Stefán köpte pizza, gick hem till honom, åt pizza och så skulle vi kolla på "Janne Långben the Movie". Den var inte bra. Rösterna var bara jobbiga. Jag såg dock fram emot att få höra Svarte Petters röst, eftersom Anders Lönnbro har gjort den i TV-serien "Långbens galna gäng" som jag inte sett på åratal.
Tyvärr var det inte alls Anders Lönnbro som gjorde Svarte Petters röst i filmen. Det var gubben från Synsamreklamfilmerna.
Det enda bra med filmen var att Michael Jackson hade gjort soundtracket.
Efter filmen såg vi på lite YouTube-klipp och sen åt vi tårta för att fira Stefáns mammas namnsdag.
Sen såg vi på fler YouTube-klipp och Stefán höll på att dö av skratt, p.g.a. det här klippet:
Det är ca nio minuter långt, men håll ut! Det blir skoj!
Jaja. Jag åker alltså till Arvika snart. Jag har ju inte sett sommarstugan på ett bra tag, och så är det alltid kul att träffa syrran och hennes barn.
I vattnet är det ca 14 grader, men kanske, kanske ska jag bada ändå.
Jag är uppe i 3950 bilder i min bilddagbok, och efter Arvikavistelsen kommer jag kanske spräcka 4000-gränsen.
Min mobilladdare är borta. Bara så ni vet.
Nu ska jag damsuga!
***
Uppdatering:
Povel Ramel är död!
Göteborg - Arvika - Göteborg - Arvika - Göteborg (och lite pittipanna)
Jisses!
Nu har jag bestämt mig för hur jag ska göra den här veckan.
Först var det snack om att dra till Goblins sommarstuga, nånstans utanför Alingsås. Det bestämdes att det skulle bli tåget imorgon strax efter två.
Sen pratade jag i telefon med mamma som är i sommarstugan utanför Arvika. Syster Lisa med sina barn Leon och Tor bestämde idag att de skulle åka upp till stugan idag! Jag får lite lust att åka dit jag med, men det känns ju lite knäppt att åka dit nu eftersom jag precis kom därifrån igår (om man låtsas att det fortfarande är måndag nu. Jag skriver detta klockan 01:25 och det är egentligen tisdag). Dessutom skulle jag ju till Alingsås med boysen och vara där tills på torsdag.
Stefán frågade om vi kunde hitta på något imorgon. Typ käka pizza. Slappt och härligt. Men jag ska ju till Alingsås vid två, redan. Sen kikade jag på SJ:s hemsida och räknade lite.
Tågtanke ett var att träffa Stefán några timmar, åka till Alingsås med polarna vid två och sova en natt och sen åka från Alingsås till Arvika dagen därpå.
Tågtanke två var att strunta i Alingsås och åka direkt till Arvika. Eventuellt hänga med Stefán först.
Efter lite räknande har jag bestämt mig för att skippa Alingsås, slappa, hänga med Stefán imorgon, åka till Arvika i övermorgon (onsdag), vara i Arvika hela torsdagen och åka med mamma, pappa, syster och systersöner hem på fredagen.
Lite knasigt eftersom jag åkte från Göteborg i lördags morgon, åkte hem på söndag morgon och nu ska till Arvika på onsdag igen och sen hem på fredag. Men jag är rätt knasig.
Sen skulle jag beställa biljett också. När jag kikade på vilken sträcka som var bäst krånglade det lite. I ett fönster hade jag Göteborg-Arvika och i ett annat Alingsås-Arvika. När jag valde "tidigare samma dag" på Göteborg-Arvikasidan byttes det till Alingsås-Göteborg på den sidan också. Sen valde jag till slut Göteborg-Arvikabiljetten för 186 kronor och tryckte på "Gå vidare". Då stod det plötsligt ca 390 kronor. Mystiskt.
Sen insåg jag att jag på Alingsås-Arvikasidan markerat en biljett, men inte tryckt vidare. Då lade tydligen hemsidan till den biljetten automatiskt när jag beställde biljett i andra fönstret.
Jag gick iallafall vidare och skulle precis betala då CSS-mallen försvann. Alltså fick hela sidan vit bakgrund och svart text. Alla länkar blev blåa och all snygg design försvann. Men framförallt kunde jag inte gå vidare för att betala min biljett. När jag prövade att öppna en ny ruta kom jag till en sida som informerade mig om att sajten låg nere mellan 00:00 och 03:00.
Då ringde jag istället. Personlig service hade stängt, så jag fick lägga på och ringa upp igen och prata med en robot. Jag sade "Från Göteborg till Arvika" och robotmannen förstod precis vad jag sa. Snäll robot. Man kunde bara betala med kontokort visade det sig, så jag fick öppna Sedbanks e-kort och göra ett eget kort. Under tiden blev Roboten otålig och kopplade mig till kundtjänst. De hade ju stängt, så samtalet bröts och jag fick ringa upp igen. Jag fick gå igenom hela processen med att välja stationer, datum, tider, biljettyp o.s.v. och till slut var det telefonnummer och kortnummer. När jag hade sagt hela kortnumret och giltighetstid så sa roboten "Tekniskt fel. Du kopplas nu till kundtjänst", men de hade ju stängt!
Jag fick ringa igen och fick prata med roboten en gång till. När jag till slut knappat in hela kortnumret igen och alla andra nummer så sa han samma sak, och jag blev kopplad till kundtjänst som hade stängt.
Jag får väl vänta till imorgon och då är väl biljetten mycket dyrare.
Det kanske inte är meningen att jag ska åka till Arvika?
***
Dagen i övrigt har också varit knasig.
Jag åkte till Angered för att hjälpa till med att redigera en grej som några elever har filmat. jag skulle träffa Vanja klockan 10 på Angeredsgymnasiet. På grund av ryggont och extrem trötthet blev jag sen och SMS:ade att jag blir en halvtimme sen. Då ringde hon och sa att hon blev 45 minuter sen på grund av att hon, och hennes dotter var sjuka.
Jag åkte till Angered och väntade, samtidigt som jag hängde lite med teaterettorna och hälsade på Pamela i lärarrummet. Vanja ringde och sa att hon kom vid elva istället.
Till slut kom Vanja, med en barnvagn som hon knuffade med ena handen och en telefon i andra handen. Hon fick avboka massa möten ochgrejer, eftersom hon var lite sjuk. Vi skulle gå till en av Rixgymnasiets mediasalar, men det är låst nästan överallt i Angeredsgymnasiet nuförtiden, så vi velade runt efter vaktmästare och lärare, och till slut kom vi in i A-korridoren, och sen hade Vanja nyckel till rätt sal.
RG (RiksGymnasiet) har köpt in en ganska dum kamera. Det är en liten sak som är bra på många sätt, men den har inga kasetter eller hårddisk, utan bränner direkt på en liten DVD. Det kanske låter jättebra, men det är dumt om man vill redigera eller göra nått annat med materialet. Det var ett himla meck med att få in materialet från de två små DVD-skivorna (som bara rymmer 30 minuter var) i datorn. Det fanns ett program för detta, men det krånglade. Efter en timmes ringande utan att någon ville eller kunde hjälpa till lyckades jag få över materialet från den andra skivan, men inte den första. Den adnra skivan innehöll den sista av de sketcher som några elever hade filmat.
Den andra skivan verkade vara för repig, så det gick inte alls att få ut materialet från den. Den gick dock att visa på en vanlig DVD-spelare.
Lärarna ångrar djupt att de köpte en sån kamera.
Efter allt knölande bestämde vi att jag skulle redigera det lilla som vi lyckats tanka in, men först skulle vi äta.
Jag åt i bamba och på vägen dit träffade jag Ove, som ska regissera nästa föreställning på Angereds Teater. Han var glad över att se mig, och jag över att se honom.
När jag skulle tillbaka till salen fick jag ringa Andreas (som bl.a. jobbar med handikapphjälpmedel som talsyntes och andra coola grejer) som fick komma och öppna för mig.
Jag börjde jobba i "Adobe Premiere Elements" som jag inte använt förut. Jag har dock använt både Adobe Premiere och Premiere Pro, men Elements är lite simplare och man kan inte göra så mycket, så jag tog en snutt av det som skulle redigeras och renderade det för att sedan använda i Premiere (Premiere 6, var det enda som fanns på den datorn).
Det tog tjugo minuter att rendera, så jag gick runt i den stora, tomma salen och väntade. Alla bord var dock justerbara så att man kunde höja och sänka dem elektriskt. Det var kul i fem minuter iallafall.
Sen började jag klippa. Det gick ganska bra, men det var lite svårt eftersom jag inte bara skulle klippa, utan också pussla och bestämma vad som skulle vara med och inte. Den "långa" sketchen var filmad från två olika vinklar, men inte samtidigt, utan sketchen spelades upp två gånger med mycket variation så jag klipte som en galning.
Efter fyra timmar kände jag mig klar med det. Då var det bara att rendera det igen, flytta över till Premiere Elements och göra en DVD av det hela.
Men då klantade jag mig rejält. Jag gjorde något som jag inte har gjort på kanske fem år.
Jag glömde spara.
Jag hade jobbat i över fyra timmar utan att spara. Som tur är (?) kom jag på detta och sparade precis innan jag skulle rendera det. Då stannade programmet. När jag skulle spara. Faan, faan, faan.
Nästan precis då kom Andreas in. Han kunde inte hjälpa mig heller.
Jag hittade en sparfil, men den var helt tom. 0 kB. jag letade som en galning efter en autosave-fil, men det hittade jag inte. Jag hittade dock inställningarna för autosparning, och det var avstängt. Jag satte på funktionen för att skona andra medmänniskor från den plågasamhet jag nu kände.
Jag gav upp helt enkelt. Jag tog alla grejer och lade i Vanjas lärarfack. Sen gick jag mot utgången, men träffade Janne som hade en DVD till mig (som en elev hade lånat av mig förra veckan) så jag följde med ner till Mediasalarna för att få den, och då visade jag menyerna till Sårskorpor-DVD:n för att stajla lite, och Janne var mäkta imponerad.
Sen gick jag till Kulturcafét.
Han som äger stället är väldigt snäll, och de har god mat.
Om någon säger att han som äger Kulturcafét i Blå Stället är dum, så är det någ den förre ägaren som åsyftas. Han var tydligen otrevlig och gav stället dåligt rykte.
Jag tänkte ta en nacho-talrik, men han sa att jag inte kan leva på bara nachos. Jag köper alltid det där. Han tipsade om tortilla, och en sån tog jag. Med ost, kyckling, bacon och potatis. Sen sa han att potatisen var slut, men att jag fick köttfärs istället.
Det var kalasgott!
Kött, kött, kött! Kyckling, bacon, köttfärs.
Jag satt vid samma bord som ägaren och vi pratade om allt möjligt. Ut från teatern kom Kave och hälsade. Sen pratade de persiska en liten stund. Jag uppfattade bara de svenska orden "Sex tusen".
Sen pratade vi lite till, när kave gick. Vi pratade hygien bland annat.
Man måste vara renlig om man har restaurang!
Han berättade om restaurang Paprika inne i stan. Den har fått stänga på grund av bristande hygien. Personalen tvättar sällan händerna. Tre personer har blivit matförgiftade och bakterier som vanligtvis finns i bajs har hittats i saladen. Gött!
Vi pratade också om att man borde skriva "Albin special" på menyn. De har en "After school"-meny som gäller mellan 15:00 och 18:00. Det är rätter som kostar från 30 spänn, inklusive dricka. Jag brukar alltid ta nachos med bara köttfärs och så ber jag dem hälla på lite ostsås. Jag behöver bara säga "det vanliga" så får jag det. De borde skriva upp den specialaren på After school-skylten och döpa den till "Albin special". Det är mitt mål. I dubbel bemärkelse.
Han berättade också om när han för ett år sedan skrev en meny och skrev att det var pittipanna på torsdagen. Word hade inte reagerat eller varnat honom för att ordet var felstavat. Kanske hade han skrivit "Pitt i panna" tillochmed?
Menyn skickas till lärare på gymnasiet och till olika företag i Angered. Först ringde Kexan och sade att det nog blivit lite fel. Sen ringde några fler.
Den torsdagen fick han massor av kunder! Nästan alla skulle berätta att han hade skrivit fel, men alla köpte mat. Mest pyttipanna. Han har aldrig tjänat så mycket pengar på en och samma dag i cafét.
Jaja.
Imorgon ska jag nog hänga med Stefán. På onsdag åker jag tillbaka till Arvika igen. jag har inte sett sommarstugan sedan den målades röd förra året.
Nattens sensmoral:
Att ha en maträtt uppkallad efter sig är ascoolt.
Snabbvisit i Arvika
Tjipp!
Jag var i Arvika i helgen. Det hela var mycket märkligt. Men jag är rätt märklig.
Jag hade hört att det var fest i Arvika för de som ska jobba på festivalen. Jag tänkte att det kunde vara kul att få träffa gänget och lära känna de som ska bossa över mig. Dessutom ville jag ju träffa Agnes igen. Och kanske Jonas. Mamma och pappa skulle ändå upp till sommarstugan (precis utanför Arvika) så jag hängde med. Jag fick dock veta att Agnes inte skulle komma, eftersom hon hade en tenta och Jonas kunde inte heller komma. Varför minns jag inte. Jag åkte upp ändå. Far, mor och jag satte oss i bilen och gav oss av vid kvart i nio på morgonen. Jag var trött och sov en stund i bilen.
Vi var framme i Arvika ca halv ett.
Jag blev avsläppt utanför Ritz, tog mina väskor och gick ner till lokalen i källaren. Där satt en del folk vid några bord och längst fram stod ett långt bord med tre laptops och en projektor som visade bilder och info om festivalen.
Det var mer ett informationsmöte än en fest.
Jag fick veta en hel del om allt möjligt. Exempelvis går biljettförsäljningen bättre än någonsin. Förra året slog festivalen eget personligt rekord och biljetterna var slutsålda redan första dagen, och i år blir det alltså antagligen ännu tidigare, så passa på! 795 spänn är ju ingenting! Hultsfred kostar ca 1700 spänn.
Dessutom fick jag veta lite hemlisar, exempelvis några band som kommer släppas om några dagar och så fick jag veta att Scissor Sisters - som gör en exklusiv Sverigespelning på årets Arvikafestival - också fick ett erbjudande från Hultsfredsfestivalen, men valde Arvika eftersom de tyckte att Arvika verkade bättre.
Och det är ju ett faktum.
Efter några timmar med information, frågor, mackor, m.m. lekte vi två lekar och sen gick vi ut i solen igen. Sen promenerade vi till festivalområdet. Byggandet av området har inte börjat ännu. Nu är det bara gamla vanliga folkets park och platsen där de stora scenerna Vintergatan och Andromeda brukar stå var bara en stor, tom grusplan där det en gång ungefär var tjugonde minut kom en bil eller en fyrhjulig motorcykel och sladdade lite.
Vi var ju trots allt i en håla.
I backen, som under festivalen är full av publik till Vintergatan, hade en grill placerats och det bjöds på grillade hamburgare, korvar och vitlöksröd. Det var trevligt.
Under dagen var det meningen att man skulle prata lite med de man hade över sig i hierarkin, för att få svar på sina frågor och så. Tyvärr var ju varken Agnes eller Jonas där, så jag fick fråga andra som hänvisade till varandra, men jag fick veta en hel del. Huvudentrén är flyttad en bit och det är lite oklart var jag ska jobba, men det löser sig. Nu i veckan ska jag prata med Maurits för att diskutera hur vi ska göra med allt. De som anmält sig som funktionärer hamnar i en databas där vi får plocka ut de som anmält sig till att jobba i entrén, och så får vi ringa runt till dem och kolla om de verkligen vill jobba.
Efter grillningen tog jag en sväng med några av de ansvariga som visade lite var entrén skulle stå och hur staketet skulle vara uppbyggt. Tydligen är de ansvariga för Hultsfredsfestivalen lite imponerade över att vi jobbar så fort på Arvika. Vi bygger upp hela rasket på en enda intensiv vecka, och river allt på ca två dagar. Vi jobbar dygnet runt.
Hultsfredsfestivalen byggs på nästan två månader. Arvikafestivalen är bäst.
Efter rundvandringen åkte några in till stan för att köra tillbaka grillen och se på fotboll. Några andra (däribland jag) promenerade till Viksholmsfestivalen, där vi skulle få komma in gratis tack vare diverse kontakter.
Viksholmsfestivalen konkurrerar inte direkt ut Arvikafestivalen. På en liten holme utanför stan står en lastbilssläpvagn som agerar scen, och två partytält för ljudbord och försäljning av godis, läsk och Panpizza. Festivalen pågår i två dagar. Vi var där andra dagen. Men det var mysigt.
I entrén (ett litet bord där man betalade och fick en stämpel) stod satt två grabbar, varav den ena var Fredrik, kusin till mina sysslingar. Eftersom jag inte kände någon där hängde jag mest med Fredrik. Jag blev också uppringd av Anton, killen vars lägenhet jag skulle bo i. Han hade stuckit hem för att se på fotbollsmatchen ("skandalmatchen" som verkade så kul att tillochmed jag hade velat se den), och sen hade han tänkt att "Var fan är Albin?". Han blev rädd att de hade slarvat bort mig, så han ringde Agnes för att få mitt nummer, och sedan ringde han mig och frågade var jag höll hus.
Jag hängde lite med Arvikafestivalfolket och lite med Fredrik och hans kompisar. Det var rätt OK, men det blev rätt trist ibland, eftersom de flesta i festivaltruppen hade nån polare att snacka med och jag blev lite utanför.
Banden som spelade var OK. Alla känner alla i Arvika. Ungefär. Fredrik pekade på nån i ett band och sa att det var hans musiklärare. Det sista bandet, Bernt Furuberg, var väldans bra.
En av killarna i bandet satt på en låda och spelade på den. Antagligen hade han försovit sig den dan det var dags att välja instrument, och när han kom var alla instrument tagna så han fick ta lådan till dragspelet. Men det är bara en teori.
En av deras låtar tillägnade de familjen Fridlund (Fredriks familj), och Fredrik jublade. "Den handlar om att vara lite disträ".
Jag hade min favorittröja på mig, och den orsakade lite uppståndelse på festivalen. Den är knall gul och pryds av halva Homers huvud. Tröjan alltså. Inte festivalen. En full arviking ropade till mig och sa att jag hade en väldigt cool tröja. Lite senare var det en ganska snygg tjej som stod en bit framför mig som visakde, högt, till sin kompis att "titta vilken cool tröja han har som står framför mig".
De har nog aldrig sett något liknande.
Nä, nu ska jag försöka vara lite snäll mot Arvika och Arvikaborna. Det är faktiskt en fin stad.
Festivalen var över strax efter ett. Vi promenerade in till stan och till lägenheten där några av de festivalansvariga bor. De går någon projektledarutbildning i Arvika och delar på en småsunkig lägenhet.
Från lägenheten har man utsikt över gatuköket Timmy's där det hängde en herrans massa ungdomar.
Det var fascinerande att se. Lite som något naturprogram. Jag stod och såg på hur de värmländska ungdomarna hängde i en gigantisk flock utanför gatuköket där de letade efter varsin lämplig partner. Det var kul att se. Nästan skrattretande.
Jag fick ligga i en av gästsängarna som stod i ett hörn. Jag låg i min sovsäck, ovanpå sängen. Innan jag lade mig kom Markus in för att säga godnatt. Han visade sig vara en väldans kul kille. Hansatte sig på armstödet til len fotölj som stod vid änden av min säng och så sa han att han skulle sitta där så att jag kunde slappna av och känna mig trygg. Sen släckte han ljuset.
När jag hade skrattat klart sade han godnatt och gick in till sitt eget rum. En väldans skön kille som hade en Das Boot-tröja på sig. Jag tänkte väl att han var en av dem som hängde med på den tillställningen, men idag hittade jag Markus på Opus kampanjsida och läste att han var projektledare för hela grejen. Det är coolt!
Han vakade över mig.
På morgonen väcktes jag av mobilens väckarklocka vid halv åtta. Jag hade somnat vid tre eller nått.
Jag smög upp och försökte göra mig iordning. Lägenheten var inte så välstädad, och det fanns inget toapapper. Det rann dåligt ur vattenkranen också, men jag tvättade av mig lite och sen promenerade jag ner till tågstationen.
Jag löste ut min biljett och klev på tåget till Kil. I kil låg jag i solen på perrongen och lyssnade på musik.
Sen klev jag på tåget till Göteborg. Något säte framför mig satt Jonas Rimeika, mest känd som Erik i filmen Smala Sussie. Det blir inte mer Värmland än så. Trots att han pratade stockholmska, eller nått.
När jag inte hörde den lilla tjejen som satt snett framför mig och sjöng med (ganska fint, faktiskt) i det svenska soundtracket till Mamma Mia som snurrade i hennes CD-spelare, hörde jag hur Jonas Rimeika och hans fru(?) förklarade för sin son att pappa var skådespelare och inte blev arg och inte "slog den där tjejen på riktigt".
Nu ska jag inte lägga ut mer av Jonas Rimeikas privatliv i min blogg...
Jag anlände på Centralen i Göteborg efter att ha varit i Arvika i mindre än 24 timmar. Det kändes konstigt och nästan lite onödigt. Jag hade från början planerat att åka hem på söndagen för att jag skulle vara med och presentera Krakow Kasanovas på deras spelning på Rio Rio. De hade tydligen uppskattat presentationen jag gav dem på "Fängelset" 4:e maj.
Tyvärr var Rio Riospelningen inställd, och jag hade redan bokat tåg biljetten, men jag skulle ändå till Angered på måndagen (idag) för att hjälpa till med en grej. Mer om det i nästa blogginlägg...
När jag kom hem såg huset ut som ett slagfält. Det var väldigt ljust ute, men ändå lyste någa lampor. På diskbänken stod ett halvfullt mjölkpaket som stått framme över natten. I kylen luktade det öl, och det berode nog på att där stod två glas med öl. På köksbordet stod brorsans Sodastream och en andra grejer. Hela bordet var täckt av brödsmulor och på min plats hade någon kladdat och sölat rejält. Och det var inte jag. Nä, det var inte kul att komma hem.
När jag gick in på nätet var det några som frågade var jag hade varit, och när jag svarade att jag hade varit i Arvika fick jag följdfrågan "Men det är väl inte än?". Jag fick förklara, för ganska många, att Arvika är en stad som står kvar året om, även när det inte är festival.
Dagens sensmoral:
Ska du vara tuff i Arvika ska du ha epatraktor eller raggarbil.
Ska du vara riktigt töntig i Göteborg ska du ha epatraktor eller raggarbil.
och
Arvika är inte bara en festival.
Over and out!
Ett år efter studenten
Idag var det exakt ett år sedan jag tog studenten. Det ni!
Igår var jag ute i Angered för att kika när teatertreorna sprang ut i vuxenvärlden/arbetslösheten.
Jag stod ett tag med Julia (min kompis och Gustavs flickvän), hennes mor och bröder och Gustavs familj och väntade på gräsplanen framför gymnasiet. Efter ett tag sprang klass efter klass upp på scenen och skrek och sen gick de ner och lämnade plats för nästa klass. Man såg inte så mycket, för det var mycket folk och en massa studentplakat ivägen, men efter ett tag sprang en klass upp och mellan plakaten skymtade jag någon av tjejerna i TA3.
I folkvimlet hejade jag förresten på Klara, som jag inte träffat på ett år. Hon gick i min klass och vi har alltså inte setts sedan studenten.
Sen vimlade jag runt lite och till slut hittade jag den gamla lastbilen med ett flak fyllt av teatertreor, samt tre-fyra danselever. Jag klättrade upp en bit på stegen för att gratulera några av damerna, men Gustav tyckte att jag skulle klättra upp och följa med. Jag hade inte så mycket annat för mig, så jag följde med flaket in mot stan.
Det skreks en hel del.
När tjejerna inte skrek "För vi har tagit studenten, fy fan vad vi är bra!" skrek de bara "AAAAAAAAAAH!" eller "IIIIIIIIIH!", vilket var minst lika irriterande.
Jag gick fram till en kroatisk tjej jag pratat med tidigare, och så sa jag "Kommer du hit ofta eller?". Hon fattade inte skämtet alls, så jag lämnade det för att fråga om hon hade sett En måste ju leva. Det hade hon inte. Jag förklarade att jag spelade kroat. Hon frågade hur det var och jag berättade kortfattat vad det kroatiska pizzabudet Slava hade för funktion i pjäsen och så sa jag mina repliker: "Ja sam. To je ona, mora da je to ona... Prava svedska plavusa... Novcanik, mora da je ovo tvoj novcanik.".
Då såg hon livrädd ut och tog några steg tillbaka. "Du är kroat, va?" frågade hon. "Näe", skrattade jag. "Är du helsvensk?" sa hon mycket frågande. Jag nickade och hon sa att jag lät som en riktig kroat.
Jag fortsatte med att säga "Ne znam. Narucila je picu, ja stojum u njenom stanu. Fucking blondino, slusa neku losu muziku... Treci sprat." Hon blev nästan ännu mer rädd och verkade ha svårt att tro att jag inte var kroat. Det är ju ett väldigt bra betyg på mina crazy Croatia skills.
(Tyvärr kan jag inte skriva de där skumma apostroferna och så i bloggen. Det blir bara andra konstiga tecken, men you get the picture...)
Det tog ett tag att komma in till stan eftersom det var långa köer och studentflak inte får köra så snabbt. Men mellan Ejdergatans spårvagnshållplats och Redbergsplatsen stannade vi för ett rödljus och fick chans att terrorisera passagerarna på åttans spårvagn. Det var jag med på, men skrikandet skippade jag.
Det bästa var nog när lastbilen körde i Vasastan och ingen mindre än Ingvar Oldsberg vinkade åt oss från en uteservering. Det tyckte jag var jättekul. Det var bara så konstigt. Som om han gjorde en cameo-roll i filmen om den här dagen.
Till sist stannade lasbilen vid Heden och jag klev av och betalade 65 kronor till chauffören. Det är annat än de 600 spänn jag fick punga ut med förra året när jag tog studenten och åkte på ett oförskämt skitigt flak. Urs!
Sen fick jag skjuts med en släkting till Gustav ungefär till Östra sjukhuset och därifrån promenerade jag hem och väl hemma tog jag ut min rekvisita-cider ur kylen. Den ciderflaskan agerade champagneflaska på inträdesprovet i Skara.
Idag var det som sagt ett år sedan jag tog studenten och idag tog Lisette studenten. Och Stefán fyller år idag. Han och jag åkte in till stan och köpte var sinn Aladdin-ask som vi sedan klädde in i BR-leksakerpresentpapper. Sen vandrade vi iväg till en lokal inne i Konserthuset. Den lokalen hade Lisettes släkt hyrt. Där åt vi salta pinnar och pratade med Lisettes trevliga mormor. Hon frågade om när Stefán och jag tog studenten och jag förklarade att jag tog studenten för ett år sedan. Sen frågade jag om när hon tog studenten och hon berättade lite om sina utbildningar och hur det var när hon kom till Sverige och stod på båten och såg ut över hamnen till sitt nya land och hur lycklig hon var och hur en mås plötsligt sket på hennes fina klänning.
Sen öppnades paketen och Stefán och jag låtsades att det var jättepinsamt att vi hade köpt samma sak till Lisette. Sen åt vi och hade det trevligt och Stefán var bakfull efter att ha deltagit på diverse studentfiranden dagen innan.
Det fanns ingen musik på Lisettes fest, men jag blev frågad "om jag hade en iPod".
Nu har iPod plötsilgt blivit synonymt med MP3-spelare. Fy fan. "Experterna" och jag säger att iPod är tekniskt underlägsen andra MP3-spelare av många anledningar. Jag ser ingen anledning att köpa en iPod, men det skulle jag kunna skriva ett helt blogginlägg om, men inte idag.
Jag svarade att jag inte hade en iPod, men en alldeles utmärkt MP3-spelare av ett annat märke. Den fick agera musikanläggning och vi kopplade in den till en högtalare och Mika och senare Salem Al Fakir fick agera bakgrundmusik. Jag spelade även den härliga Malaysiska låten med Four Golden Princess som jag har spelat in från YouTube till MP3-format. Den var faktiskt uppskattad.
Jag pratade också musik med Lisettes bröder och mor, och allihopa gillade Slagsmålsklubben! Tänk om man hade en mamma som gillade SMK. Det hade varit grejer det.
Sen åkte jag hem och såg andra halvan Talang 2007-finalen med mamma och pappa. Vi har aldrig sett programmet innan, men det var rätt kul ändå. Phax var ju med, och honom har jag lärt känna lite de senaste månaderna på Angereds Teater. Han är skön, men vann inte "Talang 2007".
Sen såg jag början av Sverige dansar och ler och det var rätt kul tills Henrik Scyffert kom och körde samma grej som han gjort ett tag. Pratade på svengelska samtidigt som hela hans ansikte säger "Fan vad rolig jag är!".
*suck*
Jag är bjuden på fest i Arvika imorgon, så därför ger jag mig av dit. 25 mil i bil imorgon. Och lika långt tillbaka på söndag. Då med tåg. Vad gör man inte för en fest?
Det är fest för de som ska jobba på Arvikafestivalen. Jag hoppas att det blir skôj.
Nu måste jag packa, för klockan är mycket.
Och jag har fortfarande inte laggt upp de senaste bilderna i bilddagboken, vilket oroar mig. Jag är ju beroende av bilddagboken och jag kan inte komma ihåg vad jag gjorde i söndags och det vore ju katastrof om det inte är en tom dag i bilddagbokskallendern.
Over and out!